Той беше феномен на двадесетте години.
Ако се замислиш, че той е бил толкова знаменит, колкото Линдберг,
това наистина може да те изуми.
Неговата история се отрази на природата на нашата цивилизация
и на духа на нашето време.
Въпреки, че това беше лична история,
с всички характерни черти на нашата култура -
героизъм, воля и там подобни -
когато погледнеш назад, ти се струва много странна.
Има ирония в това,
доколко бързо той изчезна от нашата памет
и все пак, какви поразителни следи е оставил.
Той, разбира се, беше много забавен,
но в същото време засягаше в хората онази струна,
която, възможно е, те биха предпочели да остане недокосната.
Много причудлива история.
Годината е 1928.
Америка, се наслаждава на десетилетие на невиждано процъфтяване,
да си загубиш ума.
Епохата на джаза.
Изобилие на ритми. Моралът е свободен.
Алкохолът е евтин, ако успеете да си го доставите.
Време на герои и безразсъдни трикове,
нелегални кръчми и разкошни приеми.
Типичен прием в имение на Лонг Айлънд,
у господин и госпожа Хенри Портър Сетън
Познати на света, като покровители на изкуството.
Политици и поети,
търтеи, пробили си път с лакти сред каймака на висшето общество.
Гвоздеят на вечерта е Скот Фицджералд,
който създава панорама на двайсетте години
за всички бъдещи поколения.
Той пише в бележника си
за куриозният малък човек на име Леон Селвин или Зелман,
явен аристократ,
превъзнасящ богатството в беседа със светските лъвове.
Той с обожание се изказва за Кулидж и Републиканската партия
и всичко това с превъзходно бостънско произношение.
"След един час", - пише Фицджералд, -
"бях смаян да видя този човек,
да дрънка с кухненската прислуга.
След което заявяваше, че е демократ,
а акцента му беше станал, като на човек от тълпата."
Това е първият неголям спомен за Леонард Зелиг.
Флорида, след една година.
Непонятно произшествие...
в тренировъчният лагер на 'New York Yankees'.
Журналисти, мечтаещи
да запечатат подвига на великия питчер,
забелязват непознат играч,
очакващ реда си след Малкият Рут.
Той бил записан като Лу Зелиг,
но никой от отбора не беше чувал за него.
Повиканата охрана
го извела от игрището.
Неголямо съобщение за това се появило във вестника на следващия ден.
Чикаго, Илинойс, същата година.
Частна вечеринка
в нелегалното заведение на Соуз Сайд.
Представители на най- почтените слоеве на обществото,
танцуват и поглъщат количества джин.
Вечерта присъствал и Келвин Търнър, сервитьор.
Там се събираха много гангстери.
Те бяха щедри клиенти и не забравяха за нас.
А ние не забравяхме за нашите клиенти.
Веднъж сред тях се появи странен момък.
Никога по-рано не го бях виждал.
Поразпитах този-онзи.
Питам: "Джон, познаваш ли това момче?"
"Срещал ли си го някога?" Той погледна.
"Не. Никога.
Не знам, кой е,
но много прилича на един бандит. "
И така, погледнах го,
а в следващия миг младежа изчезна.
Не знам, къде се дяна.
В същото време се чу музика.
Нашият бенд засвири.
Гледам. Един цветнокож надува тромпет.
Този човек, обърна се, аз го видях
и казах: "Той изглежда точно като онзи гангстер,
но гангстера беше бял, а този е черен. "
Така и не разбрах какво се случи.
Ню Йорк Сити. Няколко месеца след това.
Полицията разследва изчезването на чиновника
на име Леонард Зелиг.
Домоуправителката и работодателя му
заявили за неговото изчезване.
Те казали, че той бил странен, малък, затворен човек.
Две улики били намерени в квартирата на Зелиг на Гринидж Вилидж.
Снимка на Зелиг с Юджин О'Нийл
и още една с него в образа на Палячи.
С помощта на бакшиши, те проследили пътя му до Чайнатаун,
където, в задния двор на една китайска съборетина,
открили странен азиатец,
приличащ по описание на Леонард Зелиг.
Детективите опитали да свалят грима му,
но се оказало, че това не е грим. Стигнало се до бой.
Закарали го в Манхатънската болница.
В линейката той избълвал проклятия
с истински китайски акцент.
Сложили му усмирителна риза.
Когато, след 20 минути, излязъл от колата,
той вече не бил китаец. Невероятно, но сега бил кавказец.
Изумените лекари го затворили в специална стая
за изследвания.
В 7 часа сутринта, д-р Айдора Флетчер, психиатър,
правела обичайната си визитация.
Когато чух за първи път за този изключителен случай,
не си помислих нищо особено,
но когато го видях,
бях удивена. Защото го приех за лекар.
Той имаше много професионални маниери.
Като млад психиатър
Айдора Флетчер е омагьосана от Леонард Зелиг.
Тя убеждава консервативния състав на болницата,
да й позволи да продължи изследването на новия пациент.
И така, с какво се занимавате?
О, аз съм психиатър.
Основно работя с параноични фантазии.
Разкажете ми за това.
Няма много за разказване.
Основно работя на континента
и съм публикувал много малко психо-аналитически статии.
Работил съм с Фройд във Виена.
Скарахме се по въпроса за завистта към пениса.
Фройд предполагаше, че това има отношение само към жените.
Не е така, защото в това нямаше никакъв смисъл.
Това беше конгломерат от околопсихологически разговори,
които той или е слушал някъде,
или е чел.
Забавно е, защото той говореше много гладко
и можеше да бъде убедителен
за всеки, който не е запознат с предмета.
Кой беше този Леонард Зелиг, който създаваше такива
разнообразни впечатления?
Известно е само, че той е бил син
на еврейският актьор Морис Зелиг,
чието изпълнение на ролята на Пък
в ортодоксалната версия на "Сън в лятна нощ",
било посрещнато доста хладно.
Вторият брак на Зелиг-старши,
бил белязан с постоянни свади, които били толкова шумни,
въпреки, че семейството живеело над една боулинг зала,
че шумът надвишавал този в залата.
Когато Леонард бил дете, над него често издевателствали антисемити.
Родителите му, никога не влизали в неговото положение
и го обвинявали във всичко, заставали на страната на антисемитите.
Те често го наказвали, като го затваряли в един тъмен килер.
Когато били особено сърдити,
те се затваряли в килера заедно с него.
На смъртния си одър Морис Зелиг казал на сина си,
че животът е кошмар от безсмислени страдания
и единственият съвет, който той можел да му даде, е да се изолира.
Брат му Джек получил нервно разстройство,
а сестра му Рут станала крадла и алкохоличка.
Леонард Зелиг си намерил начин на живот.
Така или иначе, но той, изглежда се е справял.
А после, внезапно, всичко много странно се променило.
Възхитена от феномена Зелиг,
д-р Флетчер провежда серия от експерименти
и поканва скептиците да го наблюдават.
Под погледите на лекарите, Зелиг станал безупречен психиатър.
Когато довели двама французи,
Зелиг усвоил техните маниери и говорил на приличен френски.
В компанията на китайци,
той развивал у себе си азиатски черти на лицето.
Новината попаднала в пресата
и публиката, жадуваща за новини,
веднага била очарована.
Вдигнал се такъв шум,
че д-р Алън Синдейл бил принуден да излезе със заявление.
Започнахме да осъзнаваме важността
на този, който може да бъде научен медицински феномен на века,
а възможно е и за всички времена.
Всекидневно в пресата излизали свежи истории
за Зелиг и неговото загадъчно заболяване.
Въпреки, че лекарите твърдели, че държат ситуацията под око,
нито един не се съгласявал с диагнозата на останалите.
Убеден съм, че работата е в жлезите
и въпреки, че не съществуват доказателства за техните функции,
бъдещите тестове ще покажат проблеми в секрецията.
Той е хванал това от пристрастяване към мексиканската кухня.
Това явление има неврологичен произход.
Този пациент страда от оток на мозъка
и няма да се учудя, ако след няколко седмици той умре.
На нас не ни се отдаде да овладеем отока,
но ние все още търсим начин.
По ирония, след две седмици
д-р Бирски умира от оток в мозъка.
Леонард Зелиг е съвсем добре.
След една седмица опити и размишления,
Айдора Флетчер започва да чувства,
че е възможно този пациент да страда
не от физиологическо,
а от психологическо разстройство.
Тя предполага, че метаморфозите на Зелиг,
са негова защитна маска.
Медицинското управление се отнася враждебно към нейните възгледи.
Лекарите достигат до извода, че недъгът на Зелиг
може да произлиза от изкривяване на гръбнака.
Изследванията доказват тяхната грешка
и причиняват временно неудобство на пациента.
Пресата и публиката поглъщат като трохи,
всяка новина, свързана с тази драма от реалния живот.
Сагата на Манхатънската болница продължава.
Тази сутрин, по съобщение на лекарите, се е провел следният експеримент.
Няколко жени били настанени в близост до пациента,
но не последвали никакви изменения.
Водещите специалисти стигнали до заключението,
че жените не влияят на феномена.
Докторите опитали и експерименти със зайци и пиленца.
Леонард Зелиг продължава да изумява учените от
Ню Йоркската, Манхатънска болница,
където безкрайните опити така и не довели
до разбиране на природата на това поразително явление.
По искане на докторите той се е срещнал
с двама шишковци.
Когато хората започнали да обсъждат собствената си дебелина,
първоначално мълчаливия Зелиг се присъединил към тях
и раздул себе си до поразителните 250 фунта.
По-късно, в присъствието на двама негри,
Зелиг моментално станал като тях.
Какво ли ще измислят следващият път?
В това време, американците изказват собствено мнение.
Аз искам да бъда Леонард Зелиг, променящият се човек.
Ще мога да ставам различни хора.
Ще може да се изпълни всяко мое желание.
Леонард Зелиг е един от най-големите джентълмени
на Съединените Американски Щати.
Той е първокласна порода.
Опитваща нов подход,
д-р Флетчер въздейства на обекта с хипноза.
Разкажете ми, защо вие присвоявате особеностите на хората
с които общувате?
- Това е безопасно. - Какво разбирате под безопасно?
Безопасно е
да бъдеш като другите.
Вие искате ли да бъдете в безопасност?
Искам да се харесвам.
Изследваща подсъзнанието на Зелиг,
д-р Флетчер постепенно съединява заедно
частите на главоблъсканицата.
Разделила времето си между болницата
и библиотеката на "42-а улица", тя пише своя доклад.
Закрито събрание на лекарите слуша,
как д-р Флетчер описва Зелиг в качеството на човек-хамелеон.
Като гущер, награден от природата
с изумителни защитни способности,
позволяващи му да изменя цвета си
и да се слива със заобикалящата го среда,
Зелиг също се защитава,
като става такъв, като онези, които го заобикалят.
Лекарите слушат и реакцията им е скептична.
"Невъзможно", - заявяват те. "Абсурдно".
"Ако той е гущер", - надсмива се един от докторите, -
"тогава ние не трябва да пилеем болнични пари за неговото лечение.
Достатъчно е да му хванем няколко мухи".
Ние знаехме, че имаме в ръцете си отлична история,
защото в нея имаше всичко.
В нея имаше романтика. В нея имаше напрежение.
Този младеж Зелиг, е израснал в бедност.
Моят редактор ми каза: "Тед,
ние искаме тази история на първа страница, всеки ден".
В тези дни, бихте направили всичко, за да си продадете вестника.
За да получите история, трябва да я оживите,
да я преувеличите, да си играете с истината.
Но тази история... Тя беше истинска.
Вие казвате истината, и вестника се продава.
Такова нещо не се беше случвало никога преди това.
Внезапно, Леонард Зелиг станал
главна тема във всеки разговор
и се обсъждал с интерес и удивление.
Нито една светска среща не минавала без шега за Зелиг
и в десетилетието, популярно с откачените си танци,
нацията измислила още един.
Кое е това кафяво, бяло и жълто с четири очи?
Леонард Зелиг в Обединените нации.
Но не всички се възхищавали
еднакво от човека-хамелеон
и за фанатиците
той станал символ на несправедливостта.
Това създание персонифицира човекът на капитала.
Създание, което приема множество лица,
за да може с измама да експлоатира работниците.
За Ку-Клус-Клан, Зелиг,
е евреин, който може да се трансформира
в негър или индианец и можел да бъде тройна опасност.
В същото време, д-р Флетчер,
уверена, че нейните изводи са верни,
прекарвала времето си със своя пациент,
за да претвори своята теория в практика.
Помните ли първият път, когато започнахте
да се променяте като хората, които ви заобикалят?
В училище, няколко блестящи млади хора,
ме попитаха, дали съм чел "Моби Дик".
Беше ме срам да кажа, че никога не съм я чел.
И вие се изолирахте?
Кога измененията започнаха да стават автоматически?
Преди много години.
В деня на Свети Патрик.
Попаднах в един бар.
Не бях облечен в зелено.
Направиха ми забележка.
И аз се превърнах в ирландец.
Как станахте ирландец?
Косите ми станаха рижави. Носът ми се изкриви нагоре.
Заговорих за големия картофен глад
и за малките хора.
Не сме съгласни с идеите на д-р Флетчер.
Убедени сме, че тези идеи са витаене в облаците.
Предполагаме, че да се промени състоянието на Зелиг,
е възможно с помощта на
няколко експериментални препарата,
чието приложение е рисковано, но е възможно да станат чудеса.
Зелиг бил обработен с експерименталното лекарство
сомадрил хидрат.
Той изпаднал в сериозни промени в настроението
и в течение на няколко дни се катерил по стената.
След това, внезапно,
когато д-р Флетчер започнала да постига известен прогрес
по въпроса за съдбата на Зелиг, възникнала нова пречка,
когато сестра му Рут взела Леонард от болницата.
"За него ще е най-добре да си бъде вкъщи", казала тя на лекарите.
Той ще бъде под наблюдението на сестра си и нейният любовник Мартин Гайст -
бизнесмен и продуцент на панаирни развлечения.
Лекарите се възпротивили много слабо.
Те почувствали облекчение, че могат да се отърват от този проблем.
Само д-р Флетчер се безпокоила за Зелиг, като за човек.
Тя настоявала, че той се нуждаел от специални грижи,
но всичко било безполезно.
Никой не подлагал на съмнение законните й права над Зелиг.
Тя била наполовина негова сестра и негов опекун,
но имала странно гадже на име Гайст.
Той бил лежал в затвора по обвинение в мошеничество с недвижими имоти.
Продавал един и същи участък
няколко пъти, на различни хора.
Един конгресмен го купил два пъти.
Тълпата се подредила надълго по пътя,
за да види човека-хамелеон, като спряла движението за няколко дни.
Той бил забележителност за туристи и деца.
Хора от всички страни се борили за място,
за да могат да видят тази нова чудатост.
Продавали се и сувенири, брат й
бил изложен за наблюдение.
Това било едно ново начало за Рут Зелиг и Мартин Гайст.
Два пъти на ден се провеждала демонстрация
на зашеметяващите умения на Леонард.
Той не ги разочаровал,
а се променял при първа възможност.
Изведнъж той се утвърдил, като атракция, новина,
урод.
Във филма от 1935 година, основан върху живота на Зелиг,
със заглавие "Изменящият се човек",
тази атмосфера е показана най-добре от всичко.
Ние не можем да отстъпим опеката над Леонард.
Знам, че ако ми се предостави възможност, ще мога да го излекувам.
Даже адвоката ни казва, че това е безнадеждно.
Д-р Флетчер - може ли да ви наричам Айдора?
Някъде зад това пусто лице,
в този зомбиран поглед,
съществува реален човек, и аз мога да го освободя.
Как?
По някакъв нов начин, с някаква техника.
Длъжна съм да го опитам по лични причини.
Не мога да направя много в рамките на закона.
Те не се грижат. Те го експлоатират.
Те виждат шанс да направят пари.
Погледни. Те продават тази кукла "Леонард Зелиг".
Филмът не преувеличавал.
Съществували не само химикалки и амулети за щастливият Леонард Зелиг,
а и часовници, играчки, ръчни часовници и книги
и знаменитата кукла Леонард Зелиг.
Престилки, наушници-хамелеони
и популярната игра "Леонард Зелиг".
Написали се и много популярни песни,
вдъхновени от Леонард Зелиг, мелодии, сграбчили нацията.
В допълнение към списъка от стоки, които носели името,
се провеждали и безкрайни срещи.
В Холивуд той станал фаворит
и получил договор за филм.
Клара Боу го поканила на частен уикенд,
като го моли да вземе със себе си всички негови персонажи.
В Чикаго той се срещнал с шампиона от тежка категория Джек Демпси,
който се развличал с него в своя тренировъчен лагер.
Във Вашингтон, окръг Колумбия, той бил представен на
Келвин Кулидж и Хърбърт Хувър.
Във Франция го наричали "Le Lezard".
Бил любимец на парижките мюзикхолове.
Той предизвиквал любов във водещи интелектуалци,
които виждали в него символ на всичко.
Неговата трансформация в равин,
била толкова реалистична, че няколко французи
предложили да го заточат на Дяволският остров.
Във "Фоли Бержер",
Жозефина Бекер създала своя версия на "Танца на Хамелеона"
и по-късно споделила пред приятели,
че намира Зелиг удивителен, но малко недооценен.
На всички, които идваха в моето заведение,
той показваше по нещо,
само понякога беше Зелиг,
беше Леонард.
Коул Портър беше очарован от Леонард
и веднъж написа началото на една песен
"Вие сте най-добър. Вие сте Леонард Зелиг"
Но той не можа да намери рима на "Зелиг".
Въпреки, че представленията и вечеринките,
които правили сестрата на Зелиг и нейният любовник богати и щастливи,
животът на самия Зелиг се превръщал в нищо.
Лишен от индивидуалност
отдавна загубил собствените си черти в размесване с други личности,
той седял в уединение, тихо се вглеждал в пустотата,
превръщайки се в нищо, в цирков урод.
Той, който искал само да се приспособи, да се впише,
да стане невидим за враговете и любимите си,
не се приспособил към нищо и не се вписал никъде,
за да контролира враговете и останал отхвърлен.
Управлението на болницата не се интересувало от Зелиг.
Само д-р Флетчер продължавала да се бори за опека над него.
Съдът отхвърлил нейното последно искане.
По време на своята смела юридическа битка,
тя често се намирала в компанията на своя адвокат, Чарлз Козлов.
Той се влюбил в нея
и й предложил ръката и сърцето си.
Тя изпитвала двойнствени чувства.
Неохотно, започнала да се отказва
от всички надежди за връщането на Леонард Зелиг.
Същото лято Гайст ги завел в Испания.
Това било последната част от европейското турне,
което се оказало безумно успешно.
В отношенията между Мартин Гайст и Рут Зелиг
напрежението растяло.
Те започнали да си дотягат един на друг
и често се карали.
Ситуацията се влошила, когато тя срещнала Луис Мартинес,
посредствен и страхлив тореадор,
в който се влюбила.
В желанието си да направи впечатление на Рут Зелиг,
Мартинес устройвал на арената истинска паника.
Обаче, съдбата била великодушна с него
след като бика умрял от мозъчно сътресение.
Мартинес получил всеобщо уважение за убийството,
отрязал ухото на бика
и го поднесъл на своята любов с огромна дързост.
Същата вечер, изпълнен с ревност
Мартин Гайст се върнал в стаята на хотела
и се скарал с Рут Зелиг.
Той искал тя да му даде ухото.
Тя отказала.
Гайст настоявал за владение над ухото.
Те се скарали неистово и той разкрил Мартинес,
който бил скрит в шкафа.
Гайст извадил револвер и стрелял в него.
Обърнал оръжието към сестрата на Зелиг и я убил.
След това свършил със себе си.
В тази оргия от ревност и насилие,
животът на Леонард Зелиг се преобърнал с краката нагоре.
Новините отново се пръснали по цял свят.
Жадуващата за
сензации публика бързо забравяла.
В заглавията се появили нови скандали.
Събитията във Векът на Джаза се разнасяли много бързо
като Red Grange.
Населението, преситено от развлечения, забравяло моментално.
Двадесетте били към края си,
а Леонард Зелиг не можел да се намери никъде.
Д-р Айдора Флетчер завеждала безполезни искове.
Когато няколко опита се оказали безрезултатни,
тя се предала и изпаднала в униние.
Чувствах срам.
Това беше уникален случай,
който можеше да ми създаде репутация.
Не за това, че аз знаех, как да го излекувам,
а за това, че можех да остана с него насаме
и да намеря свой път, новаторски, творчески,
можех да променя живота му,
само да ми се предоставеше този шанс.
300,000 вярващи, очакват пред катедралата "Свети Петър",
появяването на Папа Пий XI.
Внесен върху раменете на дванадесет слуги,
седнал върху трона си, Светия отец се изправя
на централния балкон,
откъдето ще благослови целият свят.
Този ритуал се изпълнява за първи път
от 63 години насам и е обявен за кулминация на Пасхата,
като религиозна церемония за Светата неделя.
Какво е това? Вълнение около папата?
От едната му страна.
В средата на хаоса се появява охраната,
докато Негово светейшество Папа Пий XI
се опитва да удари непознатия със Светото писание.
Вярващите не вярват на очите си.
Това, разбира се, е Зелиг.
Той е върнат обратно в Съединените щати от
италианските власти
и отново е настанен в Манхатънската болница.
Приветствам тази възможност да общувам с Леонард Зелиг,
сега, когато той се върна под опеката на болницата.
Благодарна съм, че управата ми даде този шанс.
Искрено се надявам да го върна в обществото,
да го направя полезен, хладнокръвен гражданин,
а не странник, нямащ собствен живот.
Д-р Флетчер нямала време да се замисля за брак.
Всичкото й внимание трябвало да бъде посветено на Леонард Зелиг.
Нейният план се заключавал в това, да го премести в извънградската си къща.
Тя му създала неутрална заобикаляща го среда, далеч от обществото.
Тя започнала да търси нов метод за общуване с него,
с надеждата да излекува неговото уникално заболяване.
Разбираща значението на своята работа,
Айдора Флетчер организирала заснемането
на работния процес.
За това тя влязла в контакт с първия си братовчед Пол Дега,
изобретател и свободен фотограф.
Тя каза: "Искам да заснемеш филм за този случай,
за бъдещите поколения и света на науката.
Искам да направиш много тиха камера".
Казах й: "Защо просто не водиш записки и не ги издадеш?"
Тя ми каза: "Пол, когато човек
сменя своята външност, ти искаш да видиш това.
Ти не можеш да прочетеш за това.
Освен това, планирам да вляза в историята".
Бялата стая била акуратно приведена в ред,
като се създал максимален уют.
Това малко студио в дома на д-р Флетчер
почти не било мебелирано.
Тромавите фотографски лампи били закачени на стената,
за обезпечаване на достатъчно осветяване.
Микрофоните били скрити в специално избрани места.
Камерата снимала през стъклото на едно прозорче,
относително ненатрапчиво.
Проблемът бил шумът от мотора.
Той го приглушил с одеяло и с други подходящи неща.
От тази тясна, но подходяща гледна точка,
фотографът Пол Дега трябвало да снима
знаменитите "Беседи в Бялата стая -
удивителен документ от историята на психотерапията".
По сегашните стандарти,
"Беседи в Бялата стая" са много примитивни,
но въпреки това те бяха много ефективни
за установяване на тесни лични отношения
между лекар и пациент.
Въпросът е, беше ли Зелиг психически болен,
или просто изключителен неврастеник.
Това беше въпрос, който непрекъснато се обсъждаше
сред нас, лекарите.
Самият аз предполагах, че неговите чувства, по време на работа,
не се отличаваха прекалено от нормите.
Може да се каже, че бяха
чувства на нормален човек,
само повишени до най-висша степен...
Висша степен.
Самият аз чувствах, че ние можем
да го смятаме, за доведен до границата конформист.
Леонард, знаете ли, защо сте тук?
За психиатрична дискусия, нали?
Вие лекар ли сте?
Да, аз съм лекар.
Възможно е да сте чели моята последна статия
за параноичното бълнуване.
Оказва се, че всичко е заключено в съзнанието.
Да предположим, че ви кажа, че не сте лекар.
Бих казал, че се шегувате.
Тук винаги ли е толкова светло?
Записвам нашата беседа на лента, ако не възразявате.
Там отзад има някой, нали?
Правилно. Това е камера.
Защо да не започнем с един прост факт.
Леонард, вие не сте лекар.
Вие сте пациент, а аз съм лекар.
На ваше място не бих говорил прекалено много за това.
Леонард, вие не сте лекар.
Всичко ли е наред с нея?
Трябва да се връщам в града.
В момента имам интересен случай -
две момчета, сиамски близнаци
с раздвоени личности.
Получавам отплата, като от осми човек.
"Първата седмица не мина много добре. "
е записала д-р Флетчер в своя дневник.
"Леонард се идентифицира с мен
и е убеден, че той е лекар.
Той е закрит и подозрителен.
В него има нещо привлекателно.
Той е съобразителен и енергичен.
Възможно е да ме привлича неговата безпомощност.
Трябва да съм гъвкава и да бъда нащрек".
Как сте днес, Леонард?
Отлично. Трябва скоро да се връщам в града.
Водя лекции в института по психиатрия.
Лекции за мастурбацията.
Разбирам.
Аз съм лекар и аз...
Мастурбацията е свързана с чувство за вина.
Не е свързана с чувство за вина. Аз преподавам разширен курс.
Аз съм доста почтен лекар.
Моля ви, да следите с очи тази химикалка.
Просто дишайте дълбоко.
Отпуснете се.
Вие се опитвате да ме хипнотизирате.
- Вие разбирате ли? - Да, разбирам. Аз съм лекар.
Вие не сте лекар.
Лекар съм.
Просто се отпуснете.
Не мога. Трябва да се върна в града.
Имам лекции за мастурбацията.
Ако не отида, те ще започнат без мен.
Минала седмица.
Д-р Флетчер се разстройвала все повече.
"Леонард продължава да настоява, че е лекар
и даже отказва да ми позволи да го хипнотизирам", - пише тя.
"Убедена съм, че опита от последната година
го е направил по закрит.
това ме води до отчаяние".
Тя беше в трудно положение.
Мога да го кажа. Тя беше капризна и изнервена.
Той беше наред. Дремеше. Четеше, седнал в своето кресло.
той се наричаше д-р Зелиг.
Четеше книги по психиатрия.
казах й да прекъсне за един ден и да се отпусне.
Напрежението ставаше много голямо.
Оставяйки Зелиг сам,
д-р Флетчер се възползвала от съвета на Пол Дега
и прекарала няколко часа със своя годеник, отпускайки се.
Отишли на Бродуей, после в добре известен нощен клуб,
където, изобщо не гледала пълното с живот шоу,
защото д-р Флетчер била разсеяна и безпокойна.
Не била способна да говори за нищо, освен за своя пациент.
Атмосферата между нея и годеника й Козлов, била неловка.
Него го смущавало това нейно тотално отдаване на Зелиг.
По ирония, именно в тази шумна, запушена атмосфера на
нощният клуб, на Айдора Флетчер й
хрумва блестящ новаторски план,
който се оказал най-важният в този медицински случай.
Д-р Зелиг.
Интересно, не можете ли вие да ми помогнете за проблемите ми.
Мога, несъмнено, ще опитам.
Разбира се, ние не можем нищо да обещаем.
Миналата седмица, бях в компанията на ерудирани хора,
които обсъждаха романа "Моби Дик".
Беше ме страх да призная, че не съм го чела и излъгах.
Толкова много искам да се харесвам,
да се харесвам на другите, че се старая да не се изолирам.
Това е естествено.
Положих много усилия, за да успея да се впиша в средата.
Вие сте лекар. Вие трябва да знаете, как да се справите с това.
Но истината е в това,
че на практика, аз не съм лекар.
Не сте лекар?
Правех се, че съм лекар,
за да се приспособя към своите приятели.
Разберете, те са лекари.
Да, ето какво е.
Но вие сте лекар, и вие можете да ми помогнете.
Вие сте длъжен да ми помогнете.
На практика не разбирам много добре.
Целият ми живот беше просто лъжа.
Аз копирах ту едно, ту друго.
Вие се нуждаете от помощ, лейди.
Миналата нощ ми се присъни, че паднах в огън.
Какво означава това?
Това е ужасно. Не знам.
Докторе, знам, че съм труден пациент.
- Не го разбирам. - От какво страдам?
Как мога да знам? Аз не съм лекар.
Не сте лекар?
- Не. Лекар ли съм? - Кой сте вие?
Какво имате предвид? Това са много груби въпроси.
Леонард Зелиг?
Несъмнено. Кой е той?
Вие.
Аз съм никой. Аз съм нищо.
Аз... Дръжте ме. Аз падам.
Играейки си хаотично със самоидентификацията на Зелиг,
д-р Флетчер го манипулира
в моментите на дезориентация.
Когато неговата защита отслабвала, тя бързо го хипнотизирала.
Използвайки постхипнотично внушение,
тя била способна да го подлага на транс, когато пожелаела.
Брат ми ме бие.
Сестра ми бие брат ми.
Баща ми бие сестра ми, брат ми и мене.
Майка ми бие баща ми,
сестра ми, мене и брат ми.
Съседите бият нашето семейство.
Хората от съседният квартал бият съседите ни и нашето семейство.
Аз съм на дванадесет години.
Отивам в синагогата.
Питам равина за смисъла на живота.
Той ми разказва за смисъла на живота,
но ми разказва на иврит.
Аз не разбирам иврит.
Тогава той ми иска 600 долара за уроци по иврит.
Терапията на д-р Флетчер е построена върху двойната атака.
В състояние на транс индивидуалността бива
дълбоко изследвана и след това реконструирана.
В съзнателно състояние
тя осигурява любов и привързаност,
безусловно позитивно отношение.
Вие ще бъдете абсолютно честен.
Вие сте в дълбок транс.
Вие ще бъдете не някой друг,
вие ще бъдете себе си.
И така, как се чувствате тук?
По-зле от всякога.
Мразя селото.
Мразя тревата и комарите.
И храната...
Вашата храна е ужасна.
Вашите кифлички...
Аз ги изхвърлям в помийната яма, когато не ме гледате.
И шегите, които се опитвате да разказвате,
когато си мислите, че са забавни, те са дълги и безсмислени.
Те са безкрайни.
Разбирам.
Още какво?
Искам да спя с вас.
Но, това е изненада за мен.
Не съм си мислила, че толкова ви харесвам.
Обичам ви.
Вие?
Вие сте много мила,
но не сте толкова умна, за колкото се мислите.
Вие винаги сте объркана и нервна и сте най-лошата готвачка.
Тези кифлички...
Обичам ви.
Искам да се грижа за вас.
Повече никакви кифлички.
В началото
се опитвах да използвам Леонард, за да си създам репутация.
След това усетих, че изпитвам много силни чувства към него.
Никога не съм си мислила, че съм привлекателна.
Никога не съм имала истински романс.
Чарлз Козлов беше от този тип мъже,
за когото, по мнението на майка ми, бях длъжна да се омъжа.
Чувстваща се все по-близка със своя пациент.
д-р Флетчер решила да го вземе със себе си на пикник,
в дома на нейната сестра, около Тенека.
Мюриъл Флетчер, пилот,
прекрасен професионален пилот.
Айдора Флетчер пилот-любител
Половин ден бил пропилян в безделие и
разказване на стари пилотски истории.
Минала седмица,
Зелиг се разкривал все повече и повече
и можел да изказва свое собствено мнение.
Всичко, което се криело в началото, излязло навън.
Мразех своята мащеха. Не ме е страх и да го разбере.
Обичам бейзбола.
В него няма никакъв смисъл.
Просто ти е интересно да го гледаш.
Аз съм демократ. Винаги съм бил демократ.
За вас е нищо, ако не съм съгласен с тези записи?
Разбира се.
Брамс винаги е бил малко мелодраматичен за мен.
Вие сте длъжна да бъдете самата себе си
и да направите собствен нравствен избор,
даже когато за това се иска истинска храброст.
В противен случай, вие сте като робот или гущер.
Вие наистина ли се подготвяте да отидете при този адвокат?
Много бих направил, за да премислите.
Не съм съгласен.
Мисля, че това момче Мусолини е неудачник.
Кога ще правим любов?
След три месеца
управата на болницата поискала да изследва пациента.
Д-р Флетчер им казала, че Зелиг не е готов да напусне вилата.
Докторите се съгласили да го посетят.
Датата е назначена за след четири дена.
Ако прогреса бъдел недостатъчен
щели да й вземат случая.
Бях много нервна, защото когато беше в будно състояние
той не помнеше нищо от това, което е казал под хипноза
и аз си задавах въпроса, дали няма начин
да събера двете състояния заедно.
Много се безпокоях,
че след като общува със силни личности
той може да загуби своята индивидуалност.
В неделя лекарите пристигнали.
Посрещнали ги Айдора Флетчер
и Леонард Зелиг. Показали им местността.
Докато д-р Флетчер била напрегната и разтревожена,
Леонард Зелиг изглеждал спокоен и непринуден.
Не обръщал внимание на факта, че е обграден от лекари
и не се превръща в нито един от тях.
Срещата обещавала да завърши с шумен успех,
когато д-р Хенри Майерсън направил невинна забележка
за времето, като казал, че денят е прекрасен.
Зелиг казал на д-р Майерсън, че не е съгласен,
че денят е прекрасен.
Д-р Майерсън бил зашеметен
от твърдото убеждение на Зелиг.
Той отбелязал, че слънцето е много ярко и денят е прекрасен.
Зелиг, трениран безстрашно да изказва своето мнение,
станал малко агресивен.
Бил отишъл много далеч във формирането на характера.
Той станал самоуверен
и не можел да търпи несъгласия със своите възгледи.
Аз го заведох доста далеч в тази посока.
Той удари д-р Майерсън и няколко от членовете на управата
с едно гребло.
Не беше това, което искахме,
но аз все пак чувствах, че съм постигнала нещо.
Ако имах още две седмици
бих могла да направя тънка настройка
и да превърна Леонард Зелиг в него самият.
Д-р Айдора Флетчер, е героят...
или сме длъжни да кажем, героинята... на деня.
Прекрасен, великолепен млад психиатър,
никога не губеща вяра в своето убеждение,
че Леонард Зелиг, човекът-хамелеон,
страда от умствена дезорганизация.
Работещ със своята братовчедка
операторът Пол Дега, под управлението на доктора,
съхранил документални записи на работата,
включително и редки кадри на хипнотизираният Зелиг.
Пациент и доктор са станали верни приятели
и се наслаждават на компанията един на друг,
даже когато тя не работи с него.
Резултатът, поддържан от мнението на отделно малцинство,
стана един от най-големите успехи в психиатрията.
Кой твърди, че жената може само да шие?
Сега сме в Сити Хол,
където на новите градски знаменитости
ще бъде връчен ключът на града.
С гордост ви даряваме
този ключ от град Ню Йорк.
Джими Уолкър искаше да дойде тук
и да изпее "Леонард гущера", но се оказа, че е малко зает.
След Сити Хол Айдора Флетчер,
прекрасният гений, излекувала Зелиг
от неговото тайнствено за науката заболяване,
приветства свои колеги учени в Ню Йоркската зала на "Уолдроф Астория".
Присъстват светила от цял свят,
но не само от областта на психиатрията,
а и на физиката, биологията, математиката.
Ето, тя обсъжда теорията си с Нилс Андерсън,
бащата на съвременните кръвни заболявания.
След една седмица д-р Флетчер е отново горда,
с това, че е поканена за кръстница на своят първи кораб.
Истинска история за успеха на малкото момиченце
от задния двор.
Говоря с вас
от дома на г-жа Катрин Флетчер.
Тя е майка на д-р Айдора Флетчер,
знаменитият психиатър от новините тези дни.
Ще помоля г-жа Флетчер, за начало
да ни разкаже нещо за това, какво е
да отгледаш медицински гении.
Може ли да ви попитам за жертвите,
които сте понесли, за да запишете дъщеря си в медицинско училище?
Говорете право в микрофона, моля.
Никакви жертви не сме правили.
Джон беше борсов посредник. Имахме много пари,
а аз произхождам от богато семейство от Филаделфия.
Убеден съм, че вашата дъщеря винаги е искала да стане доктор,
през цялото време откакто се помни.
Не мисля така.
Винаги съм мислила, че тя иска да стане пилот,
като нейната сестра Мюриъл, и да създаде семейство,
но тя беше много капризно дете.
Но майката винаги мечтае, за това, нейното дете
да има успех, като вашата дъщеря.
Тя беше много трудно момиче.
Разкажете ми за съпруга ви.
Разбирам, че той е бил просто бизнесмен.
Той щеше да бъде много развълнуван и доволен,
че неговата дъщеря е постигнала такова признание.
Джон имаше проблеми с депресията. Той пиеше.
Добре, г-жо Флетчер, много ви благодаря
за днешната беседа с нас.
Сан Симеон, великолепната приказна страна
на вестникарския магнат Уилям Рандолф Хърст
място за игри и забавления на знаменитости.
Мери Дреслер с г-н Хърст.
Най-популярната гостенка в Сан Симеон,
г-ца Дреслер приема цвете от запален почитател.
Недалеч от нея е Мерион Дейвис.
По време на работа, г-ца Дейвис е винаги смъртно сериозна,
но тук, на тази невероятна детска площадка,
тя ни показва своята забавна страна.
Тук тя е с... Вие знаете с кой... Чарли Чаплин
вечното хлапе.
Въпреки, че Ню Йорк е на 3000 мили оттук,
Джими Уолкър се появява през омагьосаните порти на г-н Хърст.
Ето още един нюйоркчанин - Леонард Зелиг.
Това е глупаво...
с най-любимия каубой - Том Микс.
Тони няма ли да ревнува?
Тони е конят на Том
и ние винаги сме си мислили, че те ходят заедно навсякъде.
Ето го отново Чаплин,
но този път с Адолф Менжу.
Ето Клара Уиндзор и Долорес дел Рио
и много милата Айдора Флетчер,
беседваща с новата танцуваща сензация на Холивуд
Джеймс Кагни.
А какво имаме тук?
Една прекрасна лейди на име Карол Ломбард.
Д-р Флетчер и Леонард Зелиг,
няколко удара с Боби Джоунс на голф игрището на г-н Хърст.
Докато Леонард не се е върнал в старата си индивидуалност на хамелеон
и не се преобрази в професионалист по голф, бих заложил на Боби.
Но кой го е грижа, нали така им харесва?
Ще дадете ли на децата някакъв съвет?
Разбира се. Деца, бъдете самите себе си.
Не се правете на който и да е,
защото вие си мислите, че другите знаят всички отговори.
Бъдете себе си и казвайте каквото мислите.
Може би, в други страни да не правят така,
но това е американският път.
Свикнах да бъда член от семейството на влечугите,
но вече не съм от тях.
Зелиг повече не е хамелеон, той е самостоятелен човек.
Неговата гледна точка за политиката, изкуството и любовта
е честна и директна.
Въпреки, че неговият вкус е описан от много, като долнопробен,
това е неговият вкус.
Накрая той е индивид, човек.
Той повече няма да отстъпи своята индивидуалност,
защото усеща безопасност сред обкръжаващите го.
Неговият вкус не беше ужасен.
Той беше човек, предпочитащ бейзбола,
четенето на "Моб Дик"
и това водеше до лошо първо впечатление,
поне така разказва легендата.
Това беше повече, отколкото въпроса за символа.
За марксистите той беше единствен.
Католическата църква така и не му прости
за инцидента във Ватикана.
Американците,
в страданието от депресията,
намериха в него символ на възможността
за самоусъвършенстване и самореализация.
И разбира се, топката беше в полето на фройдистите.
Те можеха да го интерпретират, както им се харесва.
Всичко това бяха символи,
но нямаше двама интелектуалци, да са съгласни с това, какво означава той.
Не знам, можете ли да наречете това триумф на психиатрията.
Това прилича повече на триумф на естетическите инстинкти.
Методите на д-р Флетчер не са обвързани с нито
един познат начин за терапия от онова време,
но тя чувстваше, какво е необходимо, и предостави това.
Това беше по своему
забележително творческо постижение.
Когато си мисля за това, ми се струва, че неговата история
до голяма степен се е отразила на евреите в Америка,
огромното им желание да дойдат, да намерят тук своето място
и след това да се асимилират към културата.
Той искаше да се асимилира като луд.
Животът на Айдора Флетчер също се промени
след този опит.
За нея известността и признанието са само награди,
които не приличат на фантазиите от младостта,
пробуждащи амбициите.
Тя и нейният пациент се влюбиха
и не беше изненада, когато тя изостави
издигащият се към върха адвокат Козлов
и обяви за сватбата си със Зелиг.
Беше прекрасно да видя сестра ми и Леонард заедно.
Тя получаваше от него сила.
Те така се обичаха един друг
и тя изглеждаше по-щастлива от всякога.
Помня, че решиха да направят сватбата през пролетта,
а след това, разбира се, се вдигна скандал.
Две седмици преди сватбата
се появила бившата актриса на име Лита Фокс,
която твърдяла, че е омъжена за Зелиг.
Също така твърдяла, че има дете от него.
Моментален скандал.
Оженихме се преди година.
Той каза, че бил актьор. Той говореше като актьор.
Аз също съм в шоубизнеса.
Отидохме в Балтимор и се оженихме.
Имам документ, който потвърждава това.
Той се е оженил за нея по времето, когато е бил друга личност.
Когато тя прочела съобщението
за предстоящата му сватба с Айдора Флетчер,
била оскърбена и решила да подаде съдебен иск.
Зелиг казал, че ще се бори в съда,
но общественото мнение започнало по малко да се отдръпва от него.
Умният адвокат рисува Лита Фокс като изоставена жена.
Детето е захвърлено, бедно, лишено от баща.
Зелиг е продал историята на своя живот в Холивуд
за голяма сума.
Когато се разразил скандалът,
студията изискала да й се върнат парите.
Зелиг могъл да върне само половината. Една част вече бил пропилял.
Оскърбена, студията му връща половината живот.
Те отбират най-хубавите моменти.
На него му останали само часовете за храна и сън.
Зелиг бил потресен от скандала, но това било само началото.
Тогава се появила още една жена.
Хелен Грей, продавачка в магазина за подаръци в Уисконсин
и обявила Зелиг за баща на нейните близнаци.
Тя казала на адвоката, че той й се представил като събирач на кожи.
Зелиг нищо не помнел, но допускал,
че това е могло да се случи по времето на едно от неговите превъплъщения.
Това е сигналът. Шлюзовете се отварят.
Той се ожени за мен в Първа Харлемска църква.
Каза ми, че бил брат на Дюк Елингтън.
Той беше младежът, който удари моята кола.
Беше чисто нова.
След което даде на заден ход и счупи китките на моята майка.
Тя е възрастна и много използва китките си.
Той боядиса домът ми в отвратителен цвят.
Каза, че бил художник.
Просто не можех да повярвам в резултата.
След това изчезна.
Това, че Зелиг трябвало да отговаря
за поведението на всяка своя индивидуалност,
предизвикало дузина съдебни процеси.
Той бил обвинен в двуженство, измяна,
автомобилни инциденти, плагиатство, нанасяне на жилищни повреди,
небрежност, повреждане на собственост
и неоправдано отстраняване на зъби.
Искам да се извиня на всички.
Страшно съжалявам за женитбите с всичките тези жени.
Това е... Не знам.
Ще помисля, какво мога да направя.
А джентълмена, чиито апендикс изрязах...
Не знам, какво да кажа.
Ако това ще го утеши...
Възможно е, той още да се търкаля около моята къща.
Моите най-дълбоки извинения на семейство Тръкман от Детройт.
Никога преди това не съм израждал
и си мислех, че това е възможно да се направи с щипки за лед.
Известна със заобикалянето на закона и пълна с юридически терминологии,
американската съдебна система прелива от щастие.
Зелиг бил заклеймен, като престъпник.
Въпреки уверенията на д-р Флетчер, че той не може
да носи отговорност за действия, извършени в състояние на хамелеонстване.
Всичко било безполезно.
Леонард Зелиг оказва лошо влияние върху морала.
Америка е морална страна.
Това е богобоязлива страна.
Ние не поощряваме скандали, мошеничества и многоженства.
За да се съхрани обществото чисто, ви казвам, линчувайте малкото еврейче.
Постоянно получаваща оскърбления
Айдора Флетчер решително останала с любимият си човек.
Тя споделила с приятелите си,
че се безпокои за емоционалното състояние на Зелиг,
което, както й се струвало, се влошавало
под товара на консервативните, морални оценки.
Пред публика той се опитвал да запази самообладание,
но това било невероятно трудно.
Станало ясно, че той се пречупва,
когато с Айдора обядвали в гръцки ресторант
и по средата на обяда Зелиг започнал да се превръща в грък.
Той отчаяно се опитвал да се хареса отново,
да бъде приет, да се впише.
Публичните обсъждания на неговият морал достигнали трескаво състояние
и в навечерието на произнасяне на присъдата
Леонард Зелиг изчезнал.
Това е старши инспектор от полицията Томас Дауд
с последни новини по националния ефир.
Леонард Зелиг изчезна.
В навечерието на своята присъда
за извършване на престъпления и постъпки
в диапазона от многобрачия до мошеничества, той изчезна.
Ние търсим улики
и ще оценим всяко сведение, което
разполага с информация за неговия арест.
Сестра ми беше сломена.
Тя се опитваше да се държи външно,
но беше много огорчена.
Тя не беше човек, който
издава емоциите си,
с изключение на всичко, което имаше отношение към Леонард.
Д-р Флетчер и полицията се съвещавали ежедневно.
Заедно пуснали публични обръщения
към всеки, който може да знае неговото местонахождение.
Освен няколко обаждания от психопати,
откликът не бил голям.
Минали месеци, а за Зелиг нито слух.
Претърсвали автомобили.
Навсякъде фалшиви следи.
Пуловерът му бил намерен в Техас.
Търсенето в този щат се оказало безполезно.
Докладват, че са го видели в Чикаго, в Калифорния.
Появила се една снимка с човек, напомнящ на него,
в състава на мариячи-бенд в Мексико.
Д-р Флетчер продължила да търси Зелиг,
но надеждите отслабвали с всеки изминал ден.
Всичко за което можех да мисля е Зелиг.
За него и неговата любов.
За цялото време, през което бяхме заедно.
Това беше наистина много мъчително време за мен.
Годината минала, а Зелиг все още не бил намерен.
Тъгувах и плачех.
Една вечер, след много лош ден,
сестра ми Мюриъл, ми каза:
"Хайде да отидем на обяд, да отидем на концерт".
Аз й казах: "Не. Не мога." Но тя настояваше.
Ние излязохме и се озовахме в киното.
Гледахме "Гранд Хотел", а преди него показаха кинопреглед.
Адолф Хитлер и национал-социалистическата партия,
продължават консолидацията в намиращият се в депресия Берлин.
Пренебрегвайки версайското споразумение
нацистите с жар призовават за германски патриотизъм...
Айдора Флетчер е зашеметена от видяното.
В средата, с кафява риза,
тя забелязала личност, която можела да бъде Зелиг.
Това имало смисъл,
защото, той искал да бъде харесван,
жадувал да бъде харесван,
в него имало някакво
желание да се потопи в масите, да бъде в анонимност.
И фашизмът предложил на Зелиг възможност
да стане анонимен, като
принадлежи към това огромно движение.
Следващата седмица тя заминала за Европа.
След десет дни пристигнала в Берлин.
Германия била в голяма мъка от депресията.
Милитаризмът и безпокойството витаели във въздуха.
Тя се опитала да търси навсякъде, разпитвала навсякъде,
но не можела да го намери.
След три седмици
властите започнали да я подозират.
Следели я.
Когато я нямало, обискирвали стаята й в хотела.
Минали четири седмици
и тя била готова да се предаде и да се върне вкъщи,
когато новина за голямо събрание в Мюнхен привлякла вниманието й.
Носели се слухове, че това щял да бъде
най-големият, до сега, сбор на членовете на нацистката партия.
Айдора Флетчер се надявала,
че Зелиг може да бъде там, че ако го обсипе с чувства,
които винаги е изпитвал към нея, той ще се събуди.
Отначало всичко изглеждало безнадеждно.
Гигантска тълпа.
Изглеждало невъзможно да се различи отделно лице.
Най-после, внезапно, една фигура отстрани на канцлера
привлякла вниманието й.
Отзад, вдясно от Хитлер, тя видяла Зелиг.
Опитвайки се да установи контакт, тя уловила погледа му.
Като внезапно събуден човек, Зелиг я забелязал.
За няколко секунди си припомнил всичко.
Не беше точно така, както е показано във филма.
Когато Леонард напусна подиума, те не знаеха какво да си мислят.
Не можехме да повярваме на очите си.
Речта на Хитлер беше погубена.
Той искаше да произнесе хубава шега за Полша,
но именно тогава се намеси Зелиг.
Хитлер беше изваден от равновесие.
СС искаха да заловят Зелиг,
но ако го хванеха,
възможно беше да го измъчват,
или може би даже да го застрелят.
Затова в суматохата,
Флетчер и Зелиг изскочиха от сградата
през страничната врата.
Качиха се в една кола, подкараха бързо колата
а СС зад тях, ги обстрелваше.
На редки кадри в немска кинохроника,
може да се види момента на тяхното спасение.
Летях. Беше изумително.
След това, внезапно, нещо се случи.
Уплаших се. Загубих контрол.
Ние пикирахме.
Леонард беше толкова ужасен, че смени личността си
и пред очите ми, тъй като аз бях пилот,
той също се превърна в пилот.
Зелиг поел управлението на самолета.
Играейки ролята на пилот,
той безстрашно се борил със самолета.
На смаяните немци им трябвали цели петнадесет минути
да организират преследването на своите жертви.
С Айдора Флетчер в подсъзнанието си,
Зелиг, преди това никога не летял,
не само, че се измъкнал на немците,
но и поставил рекорд, като прелетял през Атлантическият океан
надолу с главата.
С бурни овации и фойерверки,
Ню Йорк приветства завръщането на Айдора Флетчер
и Леонард Зелиг, човекът-хамелеон.
Неговият забележителен авиоподвиг изпълнил нацията с гордост
и му донесъл пълно президентско помилване.
Простилият му народ се струпвал, за да го види
седнал до своята смела годеница.
Триумфалното им пътешествие ги отвело до Сити Хол.
За голяма гордост на Ню Йорк, медал за доблест
бил връчен на Зелиг от Картър Дин.
Вие сте велик вдъхновител за младежите на тази нация
които един ден ще се превърнат
във велики лекари и във велики пациенти.
Беше много страшно.
Доволна съм, че доживяхме, за да видим този ден.
Правилно. Аз никога преди не бях летял
и това показва, с какво можете да се сдобиете,
ако сте пълен психопат.
Това беше парадоксално,
защото това, което му позволи да извърши този подвиг
беше способността му към самотрансформация.
Истина е, че в основата на неговото спасение стоеше неговата болест
и аз мисля, че това е много интересно, да погледнеш на нещата по този начин.
Именно неговата болест направи от него герой.
Това беше абсурдно.
Имам предвид, че той имаше тази куриозна особеност,
тази странна особеност.
Имаше време, когато всички го обичаха,
а след това престанаха да го обичат.
След това той направи този номер със самолета
и всички го заобичаха отново.
Това е то, на това приличаха двадесетте години.
Вие мислите ли, че Америка се е изменила много?
Не мисля така.
След като разплели безкрайните юридически възли,
Леонард Зелиг и Айдора Флетчер се оженили.
Скромната церемония била запечатана в домашен филм.
"Желаейки само да се хареса, той промени себе си
над всякакви граници. " - написал Скот Фицджералд.
"Може само да се гадае, какво би се случило, ако от самото начало
той имаше смелостта да каже, каквото мисли и да не се притваря.
Но в края на краищата, не одобрението на масите,
а любовта на една жена се оказа това, което измени неговият живот. "
Леонард и Айдора заживели заедно щастлив живот.
Тя продължила да практикува психоанализа,
докато той четял лекции за своя живот.
Моментите на преобразяване ставали все по редки
и в крайна сметка, болестта изчезнала.
На смъртният си одър казал на лекарите, че е преживял живота си добре
и смъртта го огорчава само с това, че е започнал да чете "Моби Дик"
и би искал да разбере как завършва.